Jeg trodde jeg var en katt. På sett og vis.
Jeg identifiserte meg med katter. De nøler når man klapper dem.
Var jeg en sørgmodig katt?
Jeg gjorde det, for jeg var en ordentlig tullekopp.
Jeg kysset alle katter, hvis jeg fikk lov.
Ser jeg en katt, kysser jeg den. Ikke sant?
Livet er risiko på risiko.
Jeg var annerledes da. Og jeg må nok bli slik igjen.
Men kan en leopard kvitte seg med flekkene?
Det er blodig alvor. Det virker iallfall slik.
Eller et tomt felt? Litt skribling.
Man må sette bokstavene sammen. Blir de et ord? Gøy!
Det er et mysterium.
Ha det bra.
Det er stengt nå!
Hva skal dette bety?
Dette er dumt av meg , men vi lever ikke i en perfekt verden.
Vi må gjøre det beste ut av det. Bedre enn den var før.
Vi er privilegerte, hva? Før ble folk brent, Moby.
-Tony. -Tony, ikke Moby.
Hvem jeg er? Jeg har ikke peiiiling!
-Jeg er David. -Hei. Kan Sylvia hjelpe deg?
Sylvia? Hyggelig å treffe deg, Sylvia!
-Schubert sa: "Hvem er Sylvia?" -Kan vi hjelpe?
Hjelpe? Jeg må slutte å snakke.
Helt i orden. Fortell Sylvia hvorfor du kommer.
Jeg gikk meg vill, slik var det!
Er det ditt piano, vakre Sylvia? Er hun ikke pen, Toby?
Ikke Toby. Tony. Du er også vakker.
-Kan jeg spille på det? -Dra til..!
-Hold kjeft, Sam. -Helvete. Djevel. Diablerie.
-Kom deg ut! -Si hvem du er og hvor du bor.
Leve og la leve. Molto... Livet er en evig kamp, ikke sant?
For å overleve. Uskadd, uten å skade noen.
Gjør man feil, blir man straffet. En evig kamp.
Kamp for å holde hodet over vannet. Skuffer jeg dere?
Sam!
Helfgott, for et navn! Unnskyld , jeg høres ut som et esel.
Helfgott. "Med Guds hjelp". Far var religiøs, streng og slem.
Men han ble tilintetgjort. Gud hjalp ikke ham. Kjempevittig!
Jeg er hjerteløs og litt... Ikke skade Sylvia.
Jeg har kanskje ingen sjel. Det fins ingen, sier pappa.
-Latterlig. -Ja, jeg er latterlig. Og hjerteløs.
Latterlig og hjerteløs. Det var en tragedie.
En latterlig tragedie.
Jeg skal vinne. Jeg skal vinne!
Jeg skal vinne.
David skal spille piano for oss, hva?
Hva skal du spille? David?
Hva skal du spille, David?
Chopins polonese.
Dette er skandale!
Pianoet!
-Pianoet er en skandale... -Gutten spiller jo glimrende!
Det er sønnen min. Sønnen min.
Nå kommer de.
Vant eller tapte han, Margaret?
Han tapte.
Nå er vi ille ute.
Din tur.
Det er din tur, pappa.
La meg nå se... La meg nå se.
Du taper, du taper.
Vinn alltid , David!
Vinn... alltid!
Da jeg var en gutt på din alder, kjøpte jeg en fin fiolin.
-Jeg sparte. Og vet du hva? -Han slo den i stykker.
Ja, han slo den i stykker.
Du er heldig stilt, David. Min far holdt meg unna musikken.
-Jeg vet det. -Du er heldig stilt.
-Si det. -Jeg er heldig stilt.
Veldig... heldig.
-Skal jeg spille for deg nå? -Nei. Plukk opp brikkene.
-Jeg hadde vunnet. -Du ville vært for redd.
David!
Hør på dette.
Margaret. Jeg sa at venninnene dine ikke skulle komme hit.
-Flink gutt. -Hallo.
Pappa, du får besøk.
Hallo. Håper jeg ikke forstyrrer.
Ben Rosen. Jeg var en av dommerne.
Dere forsvant før prisutdelingen.
-Du var veldig flink, David. -Takk.
-Han kan bedre. -For flink. Noen misliker det.
Vi gav ham en spesialpris for hans mot.
Vanskelig stykke. Selv store pianister kvier seg for polonesen.
-En pris for tapere. -Han er ingen taper.
-Det holder! -Hun spiller også bra.
De spiller, alle sammen.
David kan vinne konkurranser. Med riktig veiledning. Mitt kort.
-Jeg underviser ham. -Og det gjør De utmerket.
Ingen underviste meg. Ingen musikklærer, mr Rosen.
Bare at enkelte småting kan være forskjellen på seier og tap.
Kanskje De vil tenke litt på det?
Det er Rakhmaninov.
-Nydelig. -Ja. Lærte du deg det av deg selv?
Fra plata.
Det er veldig vanskelig. Det er veldig vanskelig. Det...
Det er verdens vanskeligste stykke.
Kan du lære meg det?
Hør her: En dag spiller du det.
Du vil gjøre meg stolt. Veldig stolt. Ikke sant, David?
Jo da.
Og neste gang...
-Hva gjør vi da? -Vinner?
Vi vinner, akkurat.
God natt.
God natt, pappa.
Kom!
Ikke rør!
Mr Rosen, jeg tror heller De skal undervise David.
-Denne. -Rakhmaninov?
Latterlig. Kan smågutter uttrykke en slik pasjon?
De er en pasjonenes mann. De lærer ham det.
Jeg lærer ham det jeg syns er best!
Rakhmaninov!
-De er lærer og får bestemme. -Takk.
Vi starter med Mozart.
Jeg har ikke råd til å betale.
-Kom, David! Sylvia blir våt. -Unnskyld. Ha det, du!
Det øsregner. Øse-pøse-pusekatt!
-Klarer du deg nå? -Ja da. Hjem, kjære hjem.
-Du kan spille? -Litt, lille søte Sylvia.
Chopin. Polsk. Som farsslekten, før den ble konsentrert.
-Hvor lenge har du bodd her? -Vet ikke. Noen år.
Ikke noe galt med Schubert, unntatt syfilisen. Vi mistet ham.
-Uforsiktig av oss! -Jaså, du er tilbake?
-Jim. Jeg har vært slem gutt. -Vi skulle ut og lete etter deg.
-Han kom inn, litt bortkommen. -Han er flink til det. Takk.
Ha det bra, David.
Vår yngste delstatsvinner noensinne, David Helfgott!
Vi vant! Nå kan han spille Rakhmaninov.
Prisen deles ut av en amerikansk gjest på turné her:
Mr Isaac Stern.
-Du er en stor begavelse. -Takk, mr Stern. De også.
-Hvor mye vil du gi for musikken? -Hvor mye?
Alt, David!
Alt, Men jeg liker også tennis og kjemi.
Spiller du tennis like bra som Mozart?
Jeg sender bare ballen mot veggen.
Vil du gå på skole i Statene, der musikk sendes mot veggene?
-I Amerika? -Frihetens land. Mikke Mus!
For en ære for vår unge mester: Studere i Amerika!
Og nå, helt fra Amerika...
David Helfgott!
-Ikke fra Amerika. -Men han reiser dit.
-Og da kommer han derfra. -Jeg gjør vel det.
Margaret.
Jeg har ikke råd til å sende ham til Amerika.
-Da skaffer vi penger. -Hva?
Bar mitsva. David har ikke hatt sin bar mitsva ennå.
-Religion er tøv. -Men det kan være en gullgruve.
Jeg skal spille med et orkester. Da kan du kjøre i Cadillacen min.
-Hvor skal du bo? -Hos en bra jødisk familie.
-Er ikke dette en bra familie? -Jo da. Veldig bra.
Du er heldig som har en familie.
Jeg må gå.
En av verdens beste musikkskoler.
-Hans far bestemmer. -Han blir tatt vel hånd om.
-David kan bli en av de store. -Han er bare en gutt, mr Rosen!
Han tisser stadig i senga.
Se hvor sterk jeg er!
Vis hvor løven klorte deg mens du jobbet på sirkus.
Opp, opp...
Slik går det når man står for nær.
Kom og slå meg, David!
Ja, så hardt du kan. Du også. Så hardt du kan.
Stålmannen som ingen kan skade. For bare de sterke overlever.
-De svake knuses som insekter. -Som gresshopper?
Skal du overleve i Amerika, må du være flink og sterk.
-Som deg, pappa? -Ja. Som meg , ja!
UNGE DAVID På VEI MOT BERØMMELSEN
-Vi ses. Ikke glem å studere. -Tusen takk, rabbi.
Spennende, ikke sant? Borgermesteren vil treffe deg!
Peter.
-Takk. -Nei takk.
Jeg vil takke borgermesteren-
-fordi han har opprettet et fond for Davids amerikareise.
Nå skal vår egen David Helfgott spille for oss!
Skammelig! De tror de er så viktige.
Pels og diamanter. Jeg blir syk av dem!
Og hva er Rosen for slags mann? Han er ikke gift. Har ikke barn.
-Ikke nevn Rosen. -Dere vil det samme for David.
Ikke sammenlign meg med ham! Har han lidd , kanskje?
Hva vet han? Vet han noe om familier?
Om hvordan dine søstre døde? Om min mor og far?
Takk, David og kamerat Helfgott! De har all ære av Deres sønn.
Det sovjetiske vennskapsforbundet hyller dere!
Katharine Prichard.
-Du spiller nydelig. -Takk.
Jeg heter Sonia. Jeg vet hvem du er.
Du har så flotte hender.
Du også.
-Du skal reise til Amerika? -Det stemmer.
-En dag kommer du til Russland. -Hvorfor ikke?
-David. -Her er jeg.
En viktig person vil treffe deg.
Jeg må gå.
Jeg har aldri truffet noen som spiller så vakkert som deg.
-Og jeg aldri en forfatter. -De er nok stolt av ham.
Mitt piano har lenge lidd. På grunn av uvirksomhet.
-Kanskje du vil spille for meg? -Gjerne.
-Det kunne vært fint. -Det kunne det.
Kamerater, jeg utbringer en skål for vår stifter og hedersgjest:
Katharine Susannah Prichard.
Hun kan lære deg mye. Hun har vært i Sovjetunionen.
Amerika!
"Vi har hørt om din begavelse og er stolte over å ta imot deg. "
"Du vil nok trives her, og vi skal nok få stemt Bösendorferen. "
-Vi ser fram til din forstående... " -Forestående, din dumming.
"Ankomst. Og lengter etter å få høre deg spille. "
-"Beste hilsen, Mickelbergs. " -Les det igjen!
Stille, du vekker babyen!
"Du vil like parakitten vår og puddelen Margaret. "
Nå er det nok! Gi meg brevet.
David skal ikk e noe sted.
Pappa, da.
Hva ser dere på? Han skal ikke til Amerika.
Ingen skal få ødelegge vår familie!
Ikke gjør det, pappa.
Jeg er din far og vet hva som er best for deg.
Jeg er din far, og dette er din familie!
David , kom tilbake!
Hvorfor akkurat nå?
Jeg vet hva som er best. Tro meg.
Lukk døren!
Mr Rosen!
Mr Rosen, det er David!
Mr Rosen!
Nå er det min tur. Er du bedre? Har du sluttet å skjelve?
Et bad gjør alltid godt, David.
Hvordan kan du drite i badekaret, ditt ekle svin?
Ditt motbydelige svin!
Peter!
Jeg vet at du kan høre meg.
Ikke gjør dette mot David. Du må ikke hindre ham i å reise!
Peter!
Prakk iallfall ikke den fordømte Rakhmaninov på ham!
Han er ikke klar ennå.
David , gutten min.
Det er ille å hate sin egen far.
Livet er ubarmhjertig.
Men musikken vil alltid... være din venn.
Det andre vil før eller senere bli en skuffelse. Tro meg.
Ikke legg meg for hat, David.
Livet er ubarmhjertig.
Men man må...
Man må overleve.
Si det!
Man må overleve, pappa.
David...
Ingen vil... være så glad i deg som jeg.
Du kan ikke stole på noen. Men jeg vil alltid...
Være der.
Gi meg en klem, David.
Jeg er bestandig hos deg.
Bestandig, pappa.
Hver gang du spiller for meg...
Klarer du å få uttrykt det som ikke lar seg uttrykke.
-Er det bra? -Guddommelig.
Uutsigelig guddommelig.
-Fortell noe. Hva blir det i dag? -En ny historie.
Vanndråper?
-Regndråper? -Ja. Regndråper!
Perfekt. Dette skal jeg ta vare på til min dødsdag.
"Til Deg, Herre, bringer jeg mitt livs ville vekster."
"Og legger dem for dine føtter. Ikke røkelse eller myrra."
"Men du er Krishna, Kristus og Dionysos."
"I din skjønnhet, mildhet og styrke. "
Det var David Helfgott med et gripende Rakhmaninov-stykke.
Seieren i mesterskapet går nok til en av de to pianistene.
-Bravo, David! -En vanskelig jobb for dommerne.
Begge er verdige vinnere. Nå konfererer dommerne.
-Hard bransje, Roger. -Det er tøffe greier.
Det er meg en stor glede å kunne presentere årets vinner:
Vår nye australske mester er:
Roger Woodward.
Hvordan var faren din, Katharine?
Han var alltid opptatt. "Gå din vei, jeg skriver," sa han.
En gang, da jeg var veldig ung, ble jeg fryktelig irritert.
Jeg veltet blekkhuset og skrev kråketær i papirene.
Da han fikk se det, kokte han av sinne, kunne jeg føle.
Han brølte: "Hva er det du driver med?"
En fryktelig taushet senket seg.
Jeg stirret på ham og sa: "Gå din vei. Jeg skriver."
Han løp mot meg, løftet meg opp og klemte lufta ut av meg!
Han kalte det mitt første litterære forsøk.
Hva er det, David?
Royal College of Music...
Et stipend.
Fantastisk, David!
-Pappa vil ikke omfavne meg. -Han kan ikke hindre deg.
-Han er som en rasende løve. -Nei. Han er en kosegris.
Jeg kommer til å savne deg.
De var beregnet på sønnen min. Men du får dem.
Det kan være veldig , veldig kaldt i London.
David.
-Hvor har du vært? -Jeg rakk ikke toget.
Den derre Prichard-dama! Hva er dette?
Hanskene!
Se på meg. Se på meg!
Tror du du kan gjøre som du vil?
Jeg vil dette. Du kan ikke hindre meg.
Jeg er faren din, og jeg har gjort alt for deg!
Din slemme, bortskjemte gutt!
La ham være!
Greit. Hvis du absolutt vil.
Jeg ringer til politiet!
Hold opp!
La ham være. Ikke noe i veien med ham.
Ikke noe i veien. Hva, David?
Det går bra, hva? Kom, David.
Det er bra med ham.
-Jeg er stor nok til å velge selv. -Han skal til London, tror han.
-Til Royal College of Music. -Vil du klare deg i London?
Hvis du går nå, slipper du aldri inn i dette huset igjen.
Du er ikke noens sønn. Søstrene dine mister en bror.
Vil du virkelig det?
-Vil du ødelegge familien? -Jeg er så lei meg.
Hvis du er glad i meg , David, forsvinner du ikke ut nå!
David... Hvis du drar, vil du bli straffet!
I hele livet, David! Ikke dra.
David , ikke tving meg til det!
-Han har utrolige hender. -Men det stopper der.
-Han er litt spinkel. -Chopin-svekling.
Det jeg så, tyder på at han kan komme til finalen.
-Hva har du sett? -Noen geniale øyeblikk.
Jaså, du?
Med autoritet, David!
Diablerie. Djevelen, David!
-Jeg kan ikke ødelegge pianoet. -Liszt ødela mange strenger.
Erstatt min ubrukelige arm.
Notene først, tolkningen siden.
-Er du enig? -Bestandig enig.
-Er det så klokt? -Jeg vet ikke. Er det?
Det står i partituret!
Notene står der, ikke følelsen. Slik føler jeg det.
Du skal ikke ofre alt for følelsen. Et spørsmål om balanse.
-Det er det det gjelder? -Nettopp.
Det var akkurat det jeg trodde.
Mr Helfgott, stipendiepengene!
-Unnskyld. Jeg kan stå stille. -Forsiktig , David.
Du tar deg flott ut i dag , Sarah.
-Du også, Muriel. -Rolig nå. Sarah!
-Banken er stengt. Det får vente. -Banken bestemmer.
Vi vet noen som kan innløse den.
Må konsentrere meg, Katharine. Øve, øve, øve.
Tre viktige ting: jobb, jobb, jobb.
Det må til om jeg skal gå til finalen i konkurransen.
Vinneren får spille her i Royal Albert Hall.
Jeg har kjøpt et "lidende" piano, akkurat som ditt.
Jeg har skrevet til pappa. Det er positivt, ikke sant?
Men han svarte ikke.
-Kom vi til finalen? -Du er en dirigents mareritt.
-Og hva skal vi gjøre? -Vi skal vinne.
Rakhmaninov? Er du sikker?
Ganske. Jeg er aldri helt sikker på noe, mr Parkes.
Rakhmaninovs tredje er monumental.
Et fjell. Det vanskeligste å bestige.
Ingen har vært gal nok til å forsøke hittil.
Er jeg gal nok, professor?
To melodier som kjemper om herredømmet.
Hendene er kjemper. Ti fingre hver.
Å opptre er risikabelt.
Bare innse at det er farlig. Folk tar skade.
Du må kunne spille den med bind for øynene.
-Herregud, notene! -Jeg glemte dem.
-Du kan vel lære deg dem først? -Og så glemme dem?
Fingersetningen.
Bli med meg, David.
Vi skal hvile fingrene i dag og isteden trene fantasien.
Første sats, cadenza. Vi begynner fra...
Hendene skal spille av seg selv, så du kan glemme notene.
La det komme herfra. Fra hjertet. Derfra kommer det.
Herlige, svulstige akkorder!
Du må temme pianoet! Det er et monster.
Tem det, ellers sluker det deg!
Dette begynner å komme seg.
God morgen, mrs Perkins.
KATHARINE PRICHARDS DØDSBO Alle minner skulle returneres
Dette er mitt lille mausoleum.
Liszt, med vorter og det hele. Den er lagd etter hans død.
-Stakkars Franz. Steindød. -Stadig mulig å kjøpe. Billig.
Jeg har Rakhmaninov et sted.
Fantastiske fingre. Så virile.
Jeg spilte faktisk den tredje for ham en gang.
Han sa han kunne høre seg selv i min fremførelse.
Han sa det var som jeg hadde rørt ved hans sjel.
-Det var vel ikke så verst? -Slett ikke verst.
Nå er det din tur, David.
Husk at når du har gjort det, kan ingen ta det fra deg.
Du må spille som om morgendagen ikke fantes.
Ikke svikt meg nå, David.
Hvor mange geniale øyeblikk i dag, Cecil?
Hallo. Hvem er det?
-Hallo! -Pappa?
Jeg er hjemme.
Pappa! Hallo, pappa!
-Du har fått besøk, David. -Det er meg , David. Suzie.
Suzie? Kjenner vi Suzie?
-Din søster, David. -Søster Suzie. Takk, søster.
-Jeg kan ikke komme så ofte mer. -Ikke så ofte, søte Suzie.
-Jeg skal flytte til Melbourne. -Men ikke si noe til pappa.
-Ikke noe å gjøre, Margaret. -Hun bor i Israel.
Margaret kalte meg sløving. Gris. En puddel.
Det var komplisert, complicato, i Israel.
Det var en krigssone. Krig. Og de led. De led.
Det ødelegger alt, ikke sant?
David. Jeg visste at du var her.
Jeg har vært slem gutt igjen, hva? Jeg tror det.
Jeg blir straffet resten av livet. Fordi jeg er gått i stykker.
Det er forbuden frukt. Det sier legen.
Nei, han likte det ikke. Han misbilliget det sterkt.
-Jaså, du kan noter? -Kanskje jeg kan snu et nytt blad.
-Jeg heter Beryl Alcott. -Alcott. Ligner på Helfgott.
Tåpelig. Det betyr "med Guds hjelp".
-Hva heter du til fornavn? -David. Hva syns du?
-Er du David Helfgott? -Ja...
-Jeg så deg vinne konkurransene. -Man kan ikke bestandig tape.
Jeg beundret deg.
-Spiller du fremdeles? -Legen forbød det.
-Forbød? -Ja. Jeg kunne ta skade.
Legen sa det. Noe som skjedde for lenge, lenge siden.
Men spill nå, Beryl. Kraftfullt!
Bra, Beryl! Veldig bra venstrehånd.
Man må bry seg og dele med andre. Bry seg og dele.
Dette blir et stilig bryllup, Beryl!
Dette er veldig bra, Beryl.
Veldig bra. Tråkk på pedalene. Vi kjører sykkel, Beryl!
-Hva foregår i hodet hans? -Hvem vet. Forvirrende.
-Han lever i sin egen lille verden. -Stakkar.
Han kunne skrives ut hvis han bare hadde noe å gå til.
-Kom, David! -Beryl, Beryl, Beryl...
-Jeg tåler ikke røyk. -Unnskyld.
Hva skal du? Du kan ikke veien!
Jeg følger etter deg.
Greit! Hopp inn, David.
-Gud velsigne deg! -Hva syns du om dette?
-Er det deg, søster? -Jeg er her, David.
-Her, der. Hvor er søster? -Du bor her nå, David.
Og har det bra, ja ja, ja ja.
-David Helfgott tilbake på sporet. -Det kan man trygt si.
Så fint, Beryl.
Herlige, svulstige akkorder!
Botanisk hage ligger like ved. Du kan komme og gå som du vil.
Mr Minogue er en sann kristen. Du kommer til å like ham.
Du får til og med ditt eget piano!
Lett, lett, fjærlett.
Vær stille, David!
God morgen, David. Opp og hopp! På tide med frokost.
Best å la pianoet få litt hvile. Underskriv sjekken.
-Se på deg. Du burde mosjonere. -Mosjonere, ja.
-Få noe frisk luft i lungene! -De svake knuses som insekter.
Som gresshopper.
Ha det.
Det er stengt!
-Sylvia, den herreløse hunden. -Jeg ordner det.
-Kan du dra en låt for oss? -Helt greit.
Bravo, encore. Gi oss litt snadder, Liberace!
Nå er det nok. David...
Takk, takk!
-Beethovens femte! -Symfonien eller konserten?
HUSKER DERE HAM?
GLITRENDE DAVID
Jeg spilte ganske bra, hva? Og fortjener en matbit.
Hallo, David.
Hallo, pappa.
Har du det bra?
Jeg får ikke åpnet lokket. Det er noe feil med den.
-Hva kan være feil, David? -Det er et mysterium.
Lukk den.
Gi den til meg. Jeg skal vise deg.
Ser du hvor enkelt det er?
-Kan ikke bli enklere. -David.
Her.
Se på meg. Du er heldig, David.
Det er visst sant. Folk sier det.
-David, kom til poenget! -Jeg er heldig.
Ingen kommer til å være like glad i deg som jeg.
Du skjønner...
Innser du hvilken mulighet du har fått?
-En unik mulighet, pappa. -Ja.
Da jeg var liten...
Kjøpte...jeg en fiolin. En nydelig fiolin.
Jeg sparte...
Til den fiolinen. Vet du...
Hva... som skjedde med den? Vet du det?
Nei. Hva skjedde med den? Jeg aner ikke.
Man må overleve, ikke sant?
God natt, pappa.
-Hvor er barna? -De leker her i nærheten.
-Jeg har faktisk besøk. -Han er vel ikke Skorpion?
Veldig gøy. Et vidunderbarn.
David!
-Takk. -Rene galehuset. David!
Er det vannet som renner?
David!
David?
Hvor i all verden er han?
-David har holdt på i en time! -Han er kul.
-David! -Legen. Hvor er alt varmtvannet?
-Her er en du må treffe. -Varmtvannet ble borte.
-Hvor? Hvem vet? Ikke jeg. -Gillian er en god venninne.
-Hun er astrolog, ikke lege. -En hjertekirurg.
Jeg trenger kirurgi. Jeg er tåpelig , ikke sant?
-Hun kan stille horoskopet ditt. -Vil hun det, Sylvia?
Hva slags horoskop? Jeg elsker stjernene.
Og planetene. Sfærenes musikk. Om kjærligheten lever av musikk...
Så gastronomisk! Livnærer seg.
Hvordan er han når man blir bedre kjent med ham?
-Hva er han? -Finansrådgiver.
Bra så langt. Hvor alvorlig er det på en skala fra 1 til 10?
-Tier? Når står bryllupet? -Jeg forhaster meg ikke.
Blondiner forstår å more seg!
Der er du jo, doktor.
Jeg går opp på rommet.
God natt, Lucy!
-Kan jeg komme inn? -Bare kom inn.
-Unnskyld. -Ikke din feil. Forbløffende.
Rart hva man finner uten engang å lete. Der er Roger.
-Roger Woodward! -Roger. Han er en vinner.
-Du har allerede en. -Han er stor. Én er sikkert nok.
-Og jeg likte spillet ditt. -Gjorde du?
-Komponerer du også? -Nei. Det er Rakh 3.
-Påbegynt som et brev. -Ja, det stemmer visst.
-"Kjære Cecil, Royal College"... -"Of Music". Et mysterium.
Han hadde bare én arm. Han hadde fått slag, stakkar.
Han kunne ikke gjøre noe med poten. Stakkars pusekatt.
-Uflaks. Du gjør ikke noe av det? -Nei da.
-Hva er i veien, David? -Veien? Det er et tomrom.
Så lenge siden. Og hva skal man gjøre?
-Uforklarlig uutsigelig. -Fortell hva du vil si!
-Hva vil jeg ikke si? Vanskelig. -Ikke i det hele tatt. "Kjære"...
Akkurat. Kjære vene... Parkes. Cecil Parkes.
Han rørte Sergej dypt med nr 3 i d-moll. Ikke verst?
-"Kjære mr Parkes... " -Lenge siden sist. Lenge siden.
-Og jeg... -Håper. Hvordan høres det ut?
-Det høres bra ut. -Håper du husker meg og Rakh 3.
Jeg føler meg mye bedre nå. Hva? Og jeg spiller igjen.
Bravo, Roger!
Det var bra.
Smil, David! Smil til kameraet, her.
Se det fra den lyse siden. Du møter nok Gillian igjen en dag.
-Ja, livet går videre. -Gjør det det?
-Hun må gå. -Hun har barn, ja.
-De er voksne. Bare meg nå. -Bare meg også.
Jeg vokste aldri opp, bare ned. Jeg er slitsom, hva?
Vil du gifte deg med meg?
-Høres ikke særlig praktisk ut. -Nei da. Jeg er ikke så praktisk.
-Du rekker ikke flyet. -Søtt av deg , David.
-Jeg vet ikke hva jeg skal si. -Spør stjernene.
La henne få puste, David!
Jeg skal ikke kysse deg.
Unnskyld , elskling.
Du lagde en lyd.
-Stakkars Ravel! -I oppløsningstilstand.
På tide å dra snart. Ti minutter. Ta litt Liszt. Ikke en konsert!
Svøm "La campanella"!
-Det blir feil. -Prøv igjen.
-Side 37 mangler. -Codaen. Det er slutten.
-Jeg blir våt på hendene. -David.
-Skoene er ikke like. -For en tufs jeg er.
Sitt. Nei, rett i ryggen!
-Slapp av. -Det må jeg lære meg.
Perfekt.
-Elskling... -De vil ha ekstranummer.
-Jeg skal vinne. -Ikke nå.
Jeg spiller mer.
-Hvordan føles det? -Jeg føler ingenting.
-Ingenting i det hele tatt? -Jeg er sjokkert og forbløffet.
-Kanskje min egen skyld. -Ikke bebreid deg selv slik.
Og jeg kan ikke bebreide pappa, for han er ikke her.
Men jeg er her. Det er sant. Livet går videre.
Det gjør det, i all evighet. Nei, ikke fullt så lenge.
Men man må gå videre. Man må ikke gi opp.
-Ikke så snart Saturnus spøker. -Det er stjernene, Gillian.
Alt har sin tid. Skjebnen rår.
Skjebnen rår, og vi forstår.